Draci

Draci patří k nejstarším inteligentním rasám žijících v Erallosu. Někteří věří, že jsou staří jako země sama a jsou zde, aby ji chránili, jiní, že sem byli sesláni až později, aby rozsévali smrt a hrůzu všude, kam přijdou. Kde je pravda? Zdá se, že někde uprostřed.

Dělení
Draci se vyskytují ve všech myslitelných barvách. Zdá se, že barva rodičů má jen malý vliv na barvu jejich mláďat. Dráčata se líhnou z vajec, která mají barvu odpovídající jejich barvě kůže, přibližně 2 měsíce po nakladení vajec. Velmi rychle zvládnou schopnost létat, třebaže z počátku spíše skáčou a při tom si pomáhají plachtěním. Již několik hodin po narození jsou schopna lovu, přesto je rodiče po prvních několik týdnů přikrmují ze své kořisti. Pokud se však skutečně chtějí nasytit, musí si přilepšit i vlastními úlovky. Kořistí dráčat bývají drobné ještěrky a hlodavci, časem i ptáci, s narůstající velikostí se terčem dračích loveckých výprav stávají i kanci či vysoká zvěř, někdy i další větší zvířata.

Tvar těla draků je podobně rozličný, jako barva jejich šupin. Draky lze dělit na 2 hlavní druhy, druh Malori (elfsky "zlo" - na úvodním obrázku) se vyznačuje výraznými trny na hlavě, zádech a ocasu, mezi kterými bývá napnutá tenká kožená blána. Svůj název nedostali ani tolik podle svého obvyklého charakteru, jako spíš podle svého nevlídně vyhlížejícího vzhledu. Druh Custuri (elfsky "strážce") má na svém těle mnohem méně ostnů a je mnohem početněji zastoupen. Křížení druhů mezi sebou je vzácné, avšak možné.

Dospívání
Růst draků je velmi rychlý, nicméně s věkem se zpomaluje až téměř ustane. Ve věku asi 6 měsíců je drak dostatečně velký, aby unesl srnce či člověka, pro některé se může stát potravou stejně dobře obojí. V 1 roce doroste drak výšky v kohoutku asi 2 metry a délky přibližně 9 metrů, dospělosti však drak dosahuje až ve věku přibližně 4 let. V této době již tvar jeho těla, který se v průběhu růstu výrazně mění, nápaditě připomíná tvar těla dospělých, rovněž získává schopnost se pářit. Růst draka se začíná znatelně zpomalovat už po 3. roce věku, pokračuje však až do 10ti let, od té doby roste již velmi pomalu. Draci jsou jedinou známou rasou, která je buďto extrémně dlouhověká, nebo dokonce nesmrtelná. Přesto se nemohou vyhnout některým nemocem, které sužují i je, a většina se proto málokdy dožije více jak několika mála sta let. Jsou však zmíňky i o mnohem starších jedincích.

Inteligence
Draci jsou stejně inteligentní jako elfové, avšak po překonání jisté věkové hranice, za kterou lze označit přibližně 500 let, se stávají někdy až senilními a uzavřenými do vlastního světa ve své hlavě. Mnozí takto stráví celá desetiletí o samotě, tráví většinu času na hraně hybernace a s okolním světem nenavazují žádné kontaky. Draci si svých starých obvykle velice váží a když už tito jejich předci vylezou ze své ulity samoty a spánku, jsou jejich názry obvykle respektovány s až posvátnou úctou. Vůči jiným rasám jsou draci obvykle mnohem uzavřenější a málokdy respektují jiné, než své vlastní názory a instinkty, kterými se mnohdy řídí téměř stejně, jako rozumem. Draci jsou bezesporu nejnebezpečnějším obvykle se vyskytujícím živým tvorem - jejich většinou nadprůměrná až vysoká inteligence spojená s mnohdy až staletíma zkušeností a divoká zuřivost z nich činí predátory, kterým je radno se vyhnout, pokud si nejste jisti, že jejich úmysly jsou přátelského rázu.

Šupiny
Dračí šupiny jsou ceněny především alchymisty (ať už podvodnými či skutečnými) a v některých poněkud výstředních případech i zbrojíři. Pohled na zbroj vyrobené z dračích šupin však rozzuří nebo alespoň nesmírně znechutí téměř jakéhokoliv draka, což si jen málokdo troufne riskovat. Existuje rovněž magická kovářská technika (rozšířená jen mezi vybranými kovářskými mistry, zejména v řadách trpaslíků), při které je barvivo z dračí šupiny přeneseno na čepel zbraně, obvykle meče. Šupiny je však jen nesmírně obtížné sehnat. V kůži jsou pevně zakotvené a jsou velice tvrdé, boky a záda dospělého draka jsou téměž neprůrazné pro lehčí meče či pro šípy vystřelené z lehčích luků. Břicho draka je chráněnou zrohovatělou kůží, která je o něco slabší a není pokryta šupinami, v těchto místech je tedy drak nejzranitelnější.

Rozšíření, zařazení do frakcí
Draci sídlí prakticky ve všech horách, nicméně zdaleka nejvíce jich lze najít ve Východním pohoří. Zde jsou jejich největší sídliště a, k velké nelibosti trpaslíků v horách žijících, také loviště. Mnohem méně draků pak najdeme roztroušených po světě. Většina draků žije zcela samotářsky nebo nejvýše v drobných skupinkách. Někteří draci žijí čistě divoce a vyhýbají se kontaktu s civilizací, jinými rasami a mimo dobu páření i s jedinci vlastního druhu, jiní se však zabydleli někdy dokonce přímo mezi jedinci jiné rasy. Jsou známy případy, kdy se draci spřátelili zejména s elfy či lidmi a rozhodli se ochraňovat jejich sídla, třebažě jsou podobné případy poměrně vzácné.

Není známo, že by se draci sdružovali v jakémkoliv větším, oficiálně stanoveném seskupení. Kromě respektu, který prokazují svým nejstarším žijícím předkům, žijí podle své hlavy a svých pravidel, jen velmi vzácně poslouchají někoho jiného, než sebe sama.

Schopnosti
Ačkoliv jsou draci rasou velice inteligentní, není známo, že by byli schopni používat kouzla. Nejsou schopni artikulované mluvy, ke svému dorozumívání proto používají výhradně telepatii. Té jsou draci ve velice omezené míře schopni už při narození a již v několika měsících věku jsou schopni plnohodnotné komunikace. Všichni draci, bez výjimky, telepatii ovládají, stejně tak umí chrlit oheň, což je schopnost, kterou získávají ve věku asi půl roku, i když už dříve jsou schopni vypouštět obláčky kouře, ti nadanější i drobné plamínky. Jiné magické schopnosti však u nich nikdy nebyly spatřeny a sami draci ve své mnohdy až samolibé pýše tvrdí, že kouzla nepotřebují. Jak je možné, že draci umí chrlit oheň, je dodnes jednou ze záhad magie.

Historie
Historie draků sahá zcela jistě ještě před první písemné historické prameny, ať už hledáme v Adaroských nebo Argetliských knihovnách. Podle všeho nikdy neexistovala žádná říše či jiné uspořádání, které by draky sjednocovalo. V historii je známo pár případů, kdy se draci v počtu až několika stovek kusů sjednotili proti někomu kdo je ohrožoval (což jsou samy o sobě velice vzácné případy), jakmile však toto nebezpečí pominulo, okamžitě si šel každý jedinec po svým.

Odkud se draci vzali zůstává záhadou. Draci sami se ke své historii zřídkakdy vyjadřují, minulost si dobře pamatují a berou si z ní ponaučení, není-li to však nutně třeba, nemluví o ní a žijí raději přítomností. Jedna z otázek, na kterou nikdy nikomu draci neodpověděli, alespoň dle záznamů, je jejich skutečný původ. Buďto jej neznají nebo jej řadí mezi tajemství, které sdílejí jen mezi sebou. Podle všeho chovají podobných tajemství více, čímž zvyšují svou uzavřenost vůči ostatním rasám. Přesto jsou známi draci, kteří se uvolili dokonce žít mezi jinými rasami i po celá desetiletí. Mnohdy při těchto příležitostech navázali s příslušníky ostatních ras blízké přátelské vztahy. Jedna ze společných vlastností všech draků je jakási shoda, že na svých zádech nenosí nikoho, kdo si to podle nich skutečně nezaslouží. Drak se nebojí osobu, na které mu záleží, vzít do tlapy a odnést do bezpečí, na svých zádech však snese jezdce jen velice výjimečně. Z tohoto důvodu není známo ani žádné uskupení, ve kterém by byli draci používáni jako jízdní zvířata - něco takového by považovali za potupu, se kterou by nikdy dobrovolně nesouhlasili, leda by si své jezdce sami dobrovolně vybrali na základě dlouholetého úzkého přátelství a získávání vzájemné důvěry.